Jag är ingen spion.
Jag är en enkel fiskare.
Jag älskar det här landet.
Jag är ingen spion.
Jag är en enkel fiskare.
Jag älskar det här landet.
27 FEBRUARI 1942
EN VECKA EFTER PRESIDENTORDER 9066
INSTRUKTIONER TILL ALLA PERSONER AV JAPANSK BÖRD
Det här är åt helvete, Marlon.
Kanske. Kanske inte.
-Alla måste ut före skymningen. -När får vi komma tillbaka?
Ön tillhör flottan nu.
Ge mig allt som kan användas vid spioneri.
-Radioapparater, kameror... -Kom igen, Marl.
Vi brukade supa ihop vid Wada's.
Mamma tvättade din uniform när du hade spytt ner den.
Vore jag en spion borde du väl veta?
Du har tur att det är jag.
Vissa andra skulle gärna se att ni råkar ut för en olycka.
Förstår du?
Som Stan Grichuk.
Tur att jag inte är ett fyllo som precis fått sparken, då.
Vet du vart de har tagit pappa?
Hur som helst är han tryggare där.
Yoshida-san. Vi har plats.
Tack.
-Ofattbart, va? -Egentligen inte.
I L.A. kanske du kan träffa den där Luz igen.
Hon har gått vidare. Jag också.
Vatten under Badger Avenue Bridge.
Jag hämtar resten.
Okej, bara en väska?
Din fars.
I början trodde jag inte att jag skulle trivas här.
Mamma, gråt inte.
Vi är i alla fall tillsammans.
Okej, allihopa.
Då ser vi vad vi hittar i staden.
Det finns lediga platser.
Vi borde kanske ta ett annat rum än Asako and Chester.
Är det nåt fel?
Jag tyckte att jag såg nån...
Separata rum blir bra.
Nej...
Nej.
Nej!
Du minns mig, eller hur?
Du, fortsätt.
Vad var det?
Sutra.
Mot obake.
Här. Vill du ha?
Obake? Här?
Tror du att inget hemsöker det här stället?
Titta på Furuya.
Tror du att alla demoner är kvar i helvetet?
Har Furuya drabbats av yurei?
Inte sorg eller skuld?
Var är Imamura?
Nakamura?
Bröderna Shinoda?
De är spårlöst försvunna.
Vi bör hålla oss för oss själva.
Alla ansikten vi ser kan tillhöra onda andar.
Ta det lugnt, mina herrar. Jag hinner knappt med.
Är du här på onsdagar nu?
Jag brukar vara med Irv och Hitoshi men de bytte ut mig.
Vi har inte sett dem på länge.
Då är det nog tur att jag har onsdagar nu.
Det är Nick Okada.
Påstår han i alla fall.
PROFESSOR HENKOFF
Chester. Har du hoppat av? Jag har inte sett dig sen...
-Pearl Harbor? -Ja.
-Här är er förstoringsapparat. -Tack, men det behövde du inte.
Och så undrar jag vad ni säger om de här.
Det har varit några begravningar på Terminal Island.
Flera bilder blev så där.
Vad gör jag för fel?
Min gamle professor skulle säga
att det är en långsam slutare och skakig hand.
Men min judiska mor
skulle säga att du har fotograferat saker du inte ska se.
Men jag frågar er.
Jag säger att en bild fångar
en fotografs relation till omvärlden.
Och med tanke på allt
är det ingen överraskning att dina bilder är lite förvrängda.
Det är tuffa tider, Chester.
Jag kan bara föreställa mig hur det är för dig.
Tack, professorn.
Luz?
Chester.
Hej.
Kul att se dig. Hur är det?
När tänkte du berätta?
-Om nio månader? Nio år? -Det är mitt problem.
Mitt misstag.
Jag måste ta hand om det själv.
Varför tog du inte medicinen?
På grund av mamma.
Din mamma?
-Är inte hon... -Jo.
För att jag föddes.
Hon förlorade för mycket blod.
Min abuela har berättat...
...att det enda hon hann var...
...att ge mig ett namn,
hålla mig...
...och ta farväl.
Jösses.
Mamma dog så jag kunde leva.
Jag har alltid försökt leva upp till hennes uppoffring.
Jag skulle bli nunna, sjuksköterska...
...en perfekt dotter.
Sen träffade jag dig och tänkte "varför måste jag vara perfekt?"
Jag borde ha vetat bättre.
När mamma hade dött...
...fick jag det här av min abuela.
Hon säger att min mamma vakar över mig.
Tokigt, va?
Det är gammalt curanderismo.
Men jag kommer inte undan att hon kan ha rätt.
Inget är bara en olyckshändelse.
Det finns alltid nån som ser på, dömer...
...och straffar.
Vet din familj?
Trots sin katolska tro...
...tog varken min far eller bror emot beskedet
med särskilt mycket barmhärtighet och nåd.
Låt mig hjälpa, då.
Hur?
Har du ett jobb nu?
En hygglig bostad?
Ja.
Jag jobbar på barnhemmet St Jerome.
Barnet kommer att växa upp där.
Tills jag har råd att ta hand om det själv.
Vårt barn på ett barnhem?
Chester.
Det är inte romantiskt.
Inte inspirerande.
Men det är i alla fall en plan.
Jag är ingen spion.
Jag är en enkel fiskare.
Jag älskar det här landet.
Jag är ingen spion.
Jag är en enkel fiskare.
Jag älskar...
Nakayama, upp.
Jag är ingen spion.
Jag är en enkel fiskare.
Jag älskar det här landet.
Jag är ingen spion.
Jag älskar det här landet.
Jag är ingen spion.
Kom.
Jag är ingen spion.
Och nästa del?
Jag är en enkel fiskare.
Som troligen transporterade bränsle till kejsarens krigsfartyg.
Var det därför din chef dog? Upptäckte han vad ni gjorde?
Jag vet inte varför mr Grichuk dog.
Nej, just det... Du är ju bara en enkel fiskare.
Bevisa det.
Jag kan inget om isfiske.
Då verkar du behöva lite tur.
Yuko. Den japanska flickan som jobbar här.
Raring, jag har inte haft en japansk flicka här på flera år.
Men hon var ju här.
Hon spådde mig i det rummet.
Jag vet inte vad du tror att du såg.
Men det finns ingen Yuko här.
Köp ett glas till.
Sköt om dig när du går, gubben.
Jag har en kund.
Okej?
Tack.
Nakayama.
Pratar du engelska? Hur mycket?
Vad händer?
Alla ska till en kapplöpningsbana.
Vi säljer det vi kan.
Mamma?
Vi får ta med två väskor. Bara två. Vad ska vi packa?
Blir det kallt? De berättar inget.
Det kommer att bli bra.
Vi har 48 timmar. Vi kan ta kläder och andra nödvändigheter.
Vi säljer allt annat. Vem vet vad som väntar?
-Extra pengar skadar inte. -Och din fars bil?
Jag kan be min fotografiprofessor förvara den åt oss.
Vi klarar oss.
Jag önskar att din far kunde se dig.
Hans pojke blir en man.
"På tiden", skulle han väl säga.
Gör det ont?
Då ska vi se...
Läkarna säger att om man nyper hårt på insidan av armen...
...kan man glömma bort smärtan i knäet.
-Redo? -Jag tror det.
Okej.
Blunda. Det kommer att göra ont.
Aj!
Känns det bättre? Okej. Stick iväg.
Och ta det lugnt.
Miss Luz! Miss Luz!
Det här är Miyagawa, va?
Hon heter Alice. Vart tar ni henne?
Max, Tomoko, det kommer att gå bra.
Vi har en Saito, en Suzuki,
en Watanabe och två Yamamoto som ska följa med.
Yamamoto är småbarn.
-Av säkerhetsskäl. -Vems säkerhet?
Mot vem är barnen ett hot?
Alice, lyssna nu. Det kommer att gå bra.
De ska inte göra dig illa.
De står på vår sida.
Hörru, var försiktig!
Det kommer att gå bra. Allt kommer att gå bra, hörni.
-Och de ofödda? -Ursäkta?
Barn som föds under kriget, vad händer med dem?
Har man så mycket som en droppe japanblod i sig ska man bort.
Ta det med överste Bendestsen.
Var är barnens föräldrar?
De har inga. De är från St Jerome.
Alla japsare ska anmäla sig.
Mamma...
Det här är inte rätt läge att berätta,
men jag har kilat stadigt med nån.
Hon heter Luz Ojeda. Hennes familj är från Mexiko.
Mamma. Se på mig.
Luz är gravid.
Hon väntar mitt barn.
Varför berättar du nu?
Jag kan inte följa med er.
Jag kan inte överge Luz och barnet. Jag måste hjälpa dem.
Jag och Otosan är din familj. Det här är statens beslut.
Jag gjorde fel. Jag borde ha berättat.
Jag skulle inte ha smugit runt och hoppats på det bästa.
Jag måste ge mig av nu.
Kom, Toshiro.
Vi får inte bete oss som om världen kretsar kring oss.
-Ursäkta, vart ska vi? -Vilka nummer har ni?
742 och 740.
700 ska ditåt.
Det stinker.
Då måste vi sätta igång.
Förlåt att jag rusar in.
Chester. Vad gör du här?
Mår du bra?
Det kom soldater. De samlade ihop alla japanska barn.
Jag vet.
De sa att alla med en droppe japansk blod...
Jag vet varken ut eller in.
Bor du här?
Jag sa ju att pappa inte blev glad.
Du kan inte stanna här. De kommer att ta barnet.
-Du måste härifrån. -Tack för omtanken.
Men det är inte läge för romantiska gester nu.
Nej.
Jag försöker bara rädda barnet. Vad du än tycker är det vårt.
Jag har pappas bil och gott om bränsle.
Jag och min professor har räknat ut den bästa färdvägen.
De tar småbarn, Luz.
Vi måste göra nåt.
Toshiro, går du ut med det här?
Du är lik din mor.
Jaså, där är du.
Förlåt.
Han ska alltid hitta på nåt.
Kom, Toshiro.
Hennes ansikte... Det är allt jag ser.
Hon tittar på mig.
Väntar på nåt.
Vill ha nåt.
Vilken hon?
Hur ska jag veta? Nån kvinna på gatan.
-När ska vi in igen? -När vi har tillräckligt med ved.
Den här kvinnan. Hon talar.
Säg till henne: Nick Okada är här.
Fråga henne...
-"Vad vill du?" -Nick Okada?
Den unge ainoko vid vårt bord.
Yamato-san tror att han är obake eller yurei.
Alla som Nick Okada vidrör...
...försvinner.
Det är kanske vår tur.
Nånting har följt oss.
Nån kanske har gått för långt. Ställt till besvär.
Inte du, då?
Kylan gör oss vidskepliga som gamla gummor. Vi går tillbaka.
-Ni klarade er. -Tack, professor Henkoff.
Inga titlar behövs. Kom in.
Ni kan bo i gästrummet.
Vänta ut kaoset här ett par dagar.
Tack.
Vi måste hitta ett ställe där jag får jobb och Luz vård.
-Vilken sorts jobb? -Det kvittar.
Teknik, fabrik... Allt som kan betala räkningar.
Kanske i New Mexico?
Jag har några bekanta utanför Santa Fe.
Jag ringer dem.
Du verkar ha en plan.
Eller... Din professor i alla fall.
Jag sover på golvet.
Ja.
Tack.
Sängen är nog ändå för liten för oss båda, va?
Ja.
Ingen är här.
Gå åt sidan, annars grips ni.
Sitt ner och dölj magen.
Vad heter du?
FBI.
Vi fick ett tips om en japansk man som undvek evakueringsordern.
-Följ med oss. -Chester.
Sitt ner.
Vem är hon?
Min flickvän. Lugn, vi är inte gifta.
Inget lagbrott.
Ingen fara.
Det är japanerna vi är ute efter.
Vänta! Snälla! Vänta!
-Luz! Gå in igen! -Jag följer med.
Vi är bara ute efter japanerna.
Därför måste ni ta mig också.
Jag bär på en.
Mamma.
Chester. Du ändrade dig.
FBI gjorde det åt mig.
Det här är Luz.
Luz, det här är min mor.
Jag ber om ursäkt för röran.
Jag önskar att vi hade ett riktig hem.
Grabbar, hitåt.
Fiska så det räcker till oss också.
Det är inte bara ni som är trötta på bröd och deg.
Nick Okada?
Jag hoppas att jag inte ger er otur.
Nick.
Tror du på bakemono?
-Bakemono? -Formskiftande andar.
Jag vet. Min farmor trodde på dem.
Finns det en bakemono bland oss?
-Som gör vad? -Får såna som Imamura att försvinna.
Var inte löjlig. Det finns inga bakemono.
Precis vad en bakemono skulle säga.
Sluta!
-Vad gör ni? -Varför är du här?
-Som ni. Jag måste vara här. -Vad hände med Imamura?
-Jag vet inte! -Vad är du för ande?
Jag är ingen ande!
Sluta! Snälla! Ni kommer att döda mig, idioter!
Erkänn vad du är!
Okej.
Jag är ingen bakemono.
Jag är anställd av DOJ. Justitiedepartementet.
Mitt jobb är att hitta spioner, men jag hittade inga.
Så du gav dem andra namn för att ha kvar jobbet.
Namn på lojala människor.
Du har svikit ditt eget folk.
-Ditt land. -Stopp!
Furuya-san, vänta.
Det är inte vårt beslut att ta.
Det är upp till andarna som besitter denna mark.
Var vi än är...
North Dakota. Vi är i North Dakota.
Jag hoppas att andarna i North Dakota
behandlar dig bättre än du har behandlat oss.
Hörni.
Vänta.
Kom tillbaka.
Snälla... Snälla, kom tillbaka! Hjälp mig!
Hjälp!
Hjälp mig!
Jag kan inte röra mig!
-Tog du med henne hit? -Det var hennes val.
Hennes familj vill inte veta av henne. Här är hon inte ensam.
Brukar du nånsin känna dig iakttagen?
Ja. Hela tiden.
Jag är en japansk kille och det är krig mot Japan.
Du.
Yuko?
Hur...?
Chester. Chester!
Chester, stick härifrån!
Yoshida-san!
Gick det bra?
Tosan?
Pappa, vad gör du?
Fan!
Helvete.
-Släpp vapnet! -Pappa, gör det.
-Släpp det! -Pappa, snälla!
-Skjut honom inte! -Sista varningen!
Pappa!
-Skjut inte! -Lägg ner vapnet!
Pappa!
-Pappa! -Undan!
Pappa!
Herregud...
Stick.
Tosan?
Pappa?
Ingen rör sig!
Jag förstår inte.
Varför gjorde han så?
Jag vet inte.
Jag har känt Yoshida-san hela livet.
Det var inte likt honom.
Amy, behöver du nånting?
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag beklagar verkligen.
Låt henne vara.
-Mamma, det är okej. -Låt mig hjälpa er.
-Med begravningsbyrå... -Vad såg min pappa?
Varför bad han dig sticka?
Jag vet inte.
Du omges av ondska.
Nu har den tagit min make.
Gå innan vi drabbas av mer olycka.
Va?
Vilken ondska?
Jag är ledsen, Chester, men...
Gå.
Två väskor per person.
De är min fars. Ni dödade honom.
Två per person.
COLINAS DE ORO INTERNERINGSLÄGER